Відкрити для себе свято життя
![Відкрити для себе свято життя](https://sp-ao.shortpixel.ai/client/to_auto,q_glossy,ret_img,w_640,h_505/http://newod.com.ua/wp-content/uploads/2024/05/Весілля-в-Кані-Галілейській01.jpg)
…Хто такий педагог, що таке християнська педагогіка? Це школа, в яку Іісус набирає на три роки, це свято життя.
У перший день навчання як урок Своїм апостолам Він перетворює воду на вино. В останній день перетворює вино в Кров. Ось короткий виклад усієї християнської педагогіки.
На самому початку Христос передає апостолам найважливішу річ: що повсякденне життя — це не нудьга, не виживання, не жалюгідність існування, а свято: вино, бенкет, веселощі та радість.
Коли люди це розуміють, вони, звичайно, починають іти за Христом. Виникає слідування: вони ходять, бачать, що так і є — справді, свято. Поступово починають здогадуватися про ціну цього свята.
І в останній вечір, коли багато хто в Його земному житті бачить Його востаннє, Христос перетворює вино на Кров. При цьому каже, що якщо ви хочете бути причасниками свята, то маєте розуміти, звідки воно народжується. А народжується воно завжди з жертви. З жертви Бога та з нашої також.
Що роблять сучасні освітяни? Вони заощаджують і пропускають перший крок.
Кажуть: життя — відстій, довкола трагедії, катастрофи, усюди наркомани тощо. Тому, дорогі учні, ви повинні пожертвувати всім, що є у вас, для Бога.
І у дітей у головах стається справжня катастрофа. І не лише в дітей. Є безліч дорослих, які не заходять до храму на Великдень, хоч приносять кошики, щоб освятити продукти. Навіть якщо на вулиці дощ, холод, огидна погода, люди стоять під парасольками зі своїми пасками, але до храму не заходять. А всередині так добре, є місце, і я запрошую: “Зайдіть, там тепло, не треба на вулиці мерзнути”. Але ні, ніхто не йде.
Я довго думав, що це звичайна людська дурість. Тепер розумію, що у цьому багато страху. Люди відчувають, що коли вони до храму зайдуть, до них пристане якась таємниця, від якої вони вже не відв’яжуться, мовляв, не чули, не бачили.
І вони навіть здогадуються, що їм у храмі скажуть. У них попросять жертв — щоб вони жертвували своїм життям, життям дітей і сім’ї. Такий ефект скороченої педагогіки.
Насправді найцінніше та єдине, чому люди прагнуть до Христа, бо тільки Він здатний повернути їм досвід свята життя, життя як свята.
…люди прагнуть до Христа, бо тільки Він здатний повернути їм досвід свята життя, життя як свята.
Якщо ти цього не відчуваєш, решта не має значення.
Найжахливіше у педагогіці, найгірше, що можна зробити, — перескочити цей крок. Почати говорити про Христа з Розп’яття та Воскресіння.
Життя — це жертва, і жах у тому, що так і є. Але людина не може цього вмістити, не відкривши на початку свята.
Для нашого сучасника, навіть для атеїста, перше і головне питання — чи його люблять? Християнство — це не історія про те, як я маю любити, а блага звістка про те, що я любимий (мене люблять).
Християнство — це не історія про те, як я маю любити, а блага звістка про те, що я любимий (мене люблять).
І це справжнє одкровення!
Для покоління, яке пережило ХХ сторіччя, відомо, до яких глибин насильства ми можемо дійти в стосунках один із одним, тому твердження, що «тебе люблять» — єдине, що може врятувати та втримати.
Ми опинилися серед людей із обдертою шкірою. Все їхнє життя кричить їм про те, що вони нікому не потрібні. Що вони зненавиджені. Рок-культура – це культура крику. Весь світ людині каже, що вона нелюбима, а людина шукає й кричить і докрикується.
І зворотна ситуація німоти. Коли ти онімів від того, що милосердя немає.
Людина, навіть далека від Церкви, йде до храму з єдиним питанням: чи правда те, що її люблять?
Людина, навіть далека від Церкви, йде до храму з єдиним питанням: чи правда те, що її люблять?
Вона навіть не може повірити, що це правда. Але все одно заходить, бо інакше чого ще тоді чекати у цьому житті?
Найважчий момент у Церкві — коли ти можеш дізнатися в ній все, що завгодно, крім цього. Тебе напоять чаєм, розкажуть про Трійцю, про те, як ти маєш поводитися. Але духовного досвіду, що ти, безумовно, любимий, не буде. Тут точка кризи, місце, в якому справляються з нудьгою. Тому що впоратися з нею може лише це.
Як би ти не сумував, хоч би як помирав від порожнечі, тебе люблять. Просто знай це. А потім уже далі розмовлятимемо.
З матеріалами статті: “Криза нудьги та досвід величі”
(Ви можете також відвідати російськомовну і англомовну частини сайту N.E.W.O.D.)
[…] собою. Крім того, кожні сім днів Іов приносив Господу жертви всеспалення за числом своїх дітей і одного тельця за […]
[…] Щось давно ніякого свята не було, — задумливо каже одна. — […]
[…] Не бійся, Я — воскресіння й життя. Хто вірує в Мене, хоч і помре, буде жити, — промовив […]