Але для того, щоб ми змогли стати учасниками тих подій, потрібна підготовка, ми повинні знати, що саме відбулось у ці дні.
Якщо ми приходимо не підготовленими на богослужіння, нічого не розуміємо, то самі себе обмежуємо.
Можливо, коли ми побачимо Розп`яття чи Плащаницю, щось таки відгукнеться у нашому серці, але істинна причастність можлива тільки тоді, коли ми правильно підготуємося.
А як правильно готуватися?
Якщо в ці дні ми будемо зосереджені й не відволікатимемося на тисячу речей, якщо відвідуватимемо усі богослужіння, якщо молитимемося, якщо читатимемо, якщо просимо в Бога в молитві, щоб ми теж щось відчули, тоді неодмінно Всемогутній Бог наш і Отець дасть нам те, про що ми просимо.
Для того, щоб у нас в душі залишилось відчуття страждань Христових, щоб ми не нарікали, коли зіштовхуємося з проблемами, щоб ми спустилися з небес на землю та зрозуміли, що такий наш шлях у цьому світі.
Якщо ми хочемо йти за Христом, ми пройдемо через дві жахливі речі: по-перше, відмову від світського успіху, по-друге, добровільне прийняття нами страждання.
Якщо ми хочемо йти за Христом, ми пройдемо через дві жахливі речі: по-перше, відмову від світського успіху, по-друге, добровільне прийняття нами страждання.
Ми повинні це зрозуміти. Ми не шукаємо мирського добробуту та визнання, тому не слід спокушатися, коли світ відштовхує нас, коли ми переживаємо біль, страждання, необхідністю жертви, – все це потрібно для того, щоби ми йшли за Христом, мали стосунки любові з Ним.
Не слід спокушатися, коли світ відштовхує нас, коли ми переживаємо біль, страждання, необхідністю жертви, – все це потрібно для того, щоби ми йшли за Христом, мали стосунки любові з Ним.
У події страстей Христових центральне місце займає сам Христос. Усе, що Христос претерпів за нас — оплювання, заушення, поругання, терновий вінець, жовч, — усе, що Церква так детально описує, потрібно не для того, щоби ми пожаліли Христа, а для того, щоб допомогти нам полюбити Його.
Щоб показати нам, як Христос полюбив нас і для того, щоб допомогти нашому серцю полюбити Його. Щоб, перебуваючи в любові до Нього, ми спаслись і вічно жили з Ним.
Отож, страсті Христові – причина не печалі, а спасіння. Так само й Хрест Господній, через який вбитий Христос, став Животворним, став знаменням життя, спасіння та радості, й тим самим перестав бути знаряддям вбивства та прокляттям, яким був до того.
…страсті Христові – причина не печалі, а спасіння. Так само й Хрест Господній, через який вбитий Христос, став Животворним, став знаменням життя, спасіння та радості, й тим самим перестав бути знаряддям вбивства та прокляттям, яким був до того.
Сам Бог називає його знаменням Сина Людського.
Коли ми дивимося на ікону Розп`яття, то бачимо, що Христос переповнений святої гідності. Очевидно, що Він пішов на страждання добровільно, що Він – Господарь того, що відбувається, а не жертва долі та людської злоби.
Христос – Цар Слави, який священнодіє у Таїнстві спасіння людини через страждання, а Хрест дарує Воскресіння.
Звичайно, якщо хтось подивиться на його страждання по-людськи, то відчуватиме жалість. Але Церква показує нам Боголюдину Христа, який спас людину.
Христос – не повністю жертва людської злоби. Він як Великий Архієрей приніс Богу Себе, став жертвоприношенням і відкрив нам ворота раю.
Церква, коли зображує Христа, Богородицю та святих, показує нам не тільки обставини й історію події, але разом із цим передає й те, що розуміється, тобто те, чого не видно, – саму суть.
Так, Христос на Хресті, Він страждає та помирає. Але Хрест був би кінцем повністю сумним і людським, якби потому б не слідувало Воскресіння. Тому в решті-решт Хрест відходить у бік, а головує Воскресіння. Кожної неділі Церква святкує не розп`яття, а Воскресіння. Саме воно – основа та центр Церкви.
Кожної неділі Церква святкує не розп`яття, а Воскресіння. Саме воно – основа та центр Церкви.
Спираючись на Воскресіння, Церква живе все своє життя. Воскресіння – день Воскресіння; саме він визначає все недільне святкове коло й усе інше в Церкві.
Воскресіння Господа повторюється як свято в Церкві кожної неділі. Не Різдво, не Хрещення, не Розп`яття, але Воскресіння – основа Церкви. Якщо Христос не воскрес, тоді, як говорить апостол Павло, марна віра наша, марні труди наші, тому що людина залишалася б у полоні смерті 1(див.: 1 Кор 15, 17)..
Отож, Воскресіння звільнило нас від смерті, але чим насправді є воно для нас?
Ми говоримо: «се бо крестом прииде радость всему миру», «воскресение Христово видевше, поклонимся святому Господу Иисусу, Единому безгрешному». Що значить для нас Воскресіння Господнє, і що змінює воно у повсякденному житті?
Воскресіння Христове означає царство Боже, означає інше життя “так и нам ходить в обновленной жизни” 2(Рим 6, 4); як ми співаємо у каноні Воскресіння, нове життя засяяло від гробу.
Ми, як чада Церкви, повинні жити цим реальним життям у Христі. Ми не можемо жити так, ніби ми раби смерті та тління. Наше життя не може бути життям, яке погрузло в тухлості пекла.
Звичайно, ми обов’язково відчуваємо багато перепон у житті, багато печалі й боротьби. Неможливо оминути цієї чаші страждань, щоб ми не робили. Головне полягає в тому, яку користь ми з цього винесемо, як вип’ємо її – сварячись чи зі славослов`ям.
…ми обов’язково відчуваємо багато перепон у житті, багато печалі й боротьби. Неможливо оминути цієї чаші страждань, щоб ми не робили. Головне полягає в тому, яку користь ми з цього винесемо, як вип’ємо її – сварячись чи зі славослов`ям.
Хоча ми живемо в Церкві, молимося, співаємо, читаємо, часто нам не вистачає цієї пасхальної радості, тому що ми не звільнились від речей світу цього. Ми все ще звані до цього світу, і нас заманюють людські справи. Ми не стали вище людського, не зловили цей дух християн, які говорили: ми не маємо тут постійного притулку, але шукаємо майбутнього 3(Євр. 13, 14).
Є люди, у серці яких можна побачити живу присутність Христа. Це не робить їх нечуттєвими та байдужими, вони приймають участь у житті світу, як й інші. Проте вони з іншим станом духу та мають у собі життя вічне.
Відчуття вічного Царства Божого не дає їм захлиснутися, тому що ми знаємо: усе людське проходить. Нічого не залишається, тільки Христос залишається назавжди. Якщо людина живе так, то усе, що відбувається, вона сприймає із справжньою гідністю.
…усе людське проходить. Нічого не залишається, тільки Христос залишається назавжди. Якщо людина живе так, то усе, що відбувається, вона сприймає із справжньою гідністю.
Христос відкрив ворота пекла, зламав замки, ланцюги й усе, що нас зв`язує, і звільнив нас від гріха. Рабство – все те, що тримає нас у полоні в цьому світі.
Ми не зневажаємо цей світ, ми користуємося світом як ті, що не користуються, як каже апостол Павло 4(див.: 1 Кор 7, 31). Тобто ми використовуємо цей світ, але не користуємося світом. Використовуємо всі радощі, всі благословення, які дає нам Бог через цей світ, усе добре й те, що нас радує. Але ми не є рабами світу цього – Христос звільнив нас від рабства. І тільки коли ми звільнимося від кайданів світу цього, ми зможемо дійсно ввійти в радість Божу.
…тільки коли ми звільнимося від кайданів світу цього, ми зможемо дійсно ввійти в радість Божу.
Дійсно, трагедія для християнства замість радості Воскресіння Христового жити під п’ятою зневіри від звичайних негараздів людського існування. Бог дає нам такий дар, а ми його не беремо, залишаємося нещасними та дріб`язковими людьми.
Бог пропонує нам волю Воскресіння, а ми не беремо її, не користуємося нею, хоча в ньому ми знайдемо сенс свого життя та відчуємо себе до кінця радісними та вільними.
Христос сказав: і радості вашої ніхто не відніме від вас 5(Інн. 16, 22) — тобто вашу радість ніхто не зможе забрати у вас; це не та радість, яку дає світ, а радість Христова.
Якщо не відчуєш болі, то не відірвешся від світу цього, щоби вдихнути кисень присутності Христа. Христос дає тобі радість воскресіння, щоб ти вдихав кисень волі, а ти зробив з нього вуглекислий газ.
Якщо не відчуєш болі, то не відірвешся від світу цього, щоби вдихнути кисень присутності Христа. Христос дає тобі радість воскресіння, щоб ти вдихав кисень волі, а ти зробив з нього вуглекислий газ.
Христос зробив тебе сином царя, а ти пішов, став рабом і пасеш свиней, тому що, хоч ти й запрошений на вечерю Христа, не захотів прийняти його запрошення. Ось що видно в Церкві. Ми запрошені жити в палаці Христа, як справжні царевичі. А гріх робить нас рабами, дрібниці роблять нас нещасними, і ми не розбиваємо кайдани, щоб вирватися назовні й сказати, щи ми не хочемо цього рабства. Ми не хочемо жити по волі Божій, яка зробить наше життя радісним у цьому світі.
Воскресіння Христа надає сенс усьому нашому життю. Тільки завдяки сенсу Воскресіння можна зрозуміти та витримати те, що відбувається навколо нас, протистояти всьому цьому й терпіти, передусім, самого себе, потім наших братів, які засмучують нас своїми слабкостями так само, як і ми засмучуємо їх. Однак один покликаний підтримувати іншого: Носіть тягарі один одного, і таким чином виконаєте закон Христа6(Гал. 6, 2).
[…] посланий їм від Бога хрест. Кожен із нас несе свій хрест, усі ми, абсолютно всі без винятку, ким би не були, яке б […]
[…] Воскреслого просто не впізнають. Євангеліст Лука пише про те, як учні розмовляють із Ним віч-на-віч, проходять неблизький шлях дорогою в Еммаус і не розуміють, з Ким говорять. І це попри те, що спілкувалися з цим Чоловіком раніше, і не один раз. Більше того – любили Його та бачили в Ньому Божого Сина. […]
[…] пам’ятаємо із передання Церкви, Хрест Господній одразу після знайдення його царицею Єленою був […]
[…] учень запитав у нього, чи він знає, що настало свято Христового Воскресіння і його слід […]